Personlig logg, stjernedato 47329,4.
Jeg skjønte hvorfor jeg hadde problemer med å sove de siste nettene.
I går var det fjerde jubileet til massakren av Wolf 359...
fire år siden Jennifers død.
Jeg vet ikke hva som plager meg mest: Datoen i seg selv,
eller at det nesten passerte ubemerket.
Pappa, hvorfor sitter du oppe?
- Jeg skulle spørre deg om det. - Jeg hadde en rar drøm.
Hent noe sjokolade og fortell meg om den.
Det var ikke noe.
Kom igjen. Fortell meg om denne rare drømmen.
- Den er teit. - Kanskje det,
men hvis du snakker om drømmer, så forsvinner de fortere.
- OK, men ikke le. - Jeg lover.
Jeg var på stasjonen et sted.
Jeg vet ikke hvor.
Jeg prøvde å komme tilbake hit, men fant ikke veien.
Hver gang jeg dro kjensel på en gang,
førte den i feil retning.
- Jeg sa det var teit. - Du har min interesse.
Jeg ble vel litt redd og begynte å se etter deg.
Men jeg fant deg ikke.
Jeg endte opp i Ops, men du var ikke på kontoret.
Så var det som om gulvet skrånet,
og jeg holdt ikke balansen.
- Jeg ville bare finne deg. - Her er jeg.
Pappa, jeg er glad i deg.
Jeg er glad i deg, også.
Jeg har prøve i morgen.
Da får du få deg noe søvn.
Pappa?
Jeg savner henne.
Jeg, også.
Vakre, ikke sant?
Jeg har aldri sett stjernene skinne så klart.
Bajorerne kaller det stjernebildet Løperne.
Jeg skjønner aldri om de løper mot noe
eller bort fra noe.
Spiller det noen rolle? Noen ganger er det bare deilig å løpe.
Jeg har aldri tenkt på det sånn.
Jeg er Benjamin Sisko, kommandør på denne stasjonen.
Jeg er...Fenna.
Du må være travel. Jeg mente ikke å forstyrre.
- Du forstyrrer meg slettes ikke. - Bra.
Kommandør på stasjonen? Det må være spennende.
Alle de skipene som kommer og går.
Hver dag må føre med seg noe nytt.
Det har sine øyeblikk.
Men på noen måter, foretrekker jeg denne tiden,
når alt er rolig og...
Og du kan føle forventning i lufta,
som om noe vidunderlig skal skje.
Det høres teit ut, ikke sant?
Overhodet ikke. Det er en av de fine tingene med denne stasjonen.
Du vet aldri hva som vil skje.
Eller hvem du vil møte.
Jeg liker meg her.
- Skulle ønske jeg kunne bli lenger. - Hvor skal du?
Jeg er ikke sikker.
Jeg skal bare fortsette, som Løperne.
Før du løper videre,
skal jeg vise deg rundt stasjonen?
Hvis du har tid.
God morgen. Er dette vedlikehold eller reparasjon?
Nå er det vedlikehold, men det blir reparasjon når jeg er ferdig.
Hvis alt virket, ville du kjedet deg.
Du har kanskje rett, sir, men jeg er villig til å prøve.
God morgen, major.
En chiralter-te med to sitronskiver.
- Noe i veien? - Nei, ikke noe.
Hvis noe plager deg, så vil jeg høre det.
Hver morgen starter du dagen med en raktajino.
- Jeg elsker raktajino. - Du snakker ikke før du har drukket en.
Jeg er ikke våken før jeg har fått meg en kopp.
Hvorfor drikker du chiralter-te?
Jeg hadde lyst på noe annerledes.
- Er det i orden for deg? - Du kan drikke hva du vil.
Setter pris på støtten din, major.
- Dax til Sisko. - Kom inn, løytnant.
Professor Seyetik og jeg er i laben.
På vei.
- Hvor er gjesten vår? - Inni generatoren.
Han kan bli drept der.
- Det er det jeg prøvde å si. - Han gikk inn uansett.
Har du møtt en terraformer?
Du kan ikke fortelle dem noen ting.
Det er et talent å få døde verdener til å leve,
men ydmykhet og fornuft
er ikke en del av jobben.
Der, løytnant.
Det burde øke produksjonen din med minst fem prosent.
Du må være kommandør Sisko.
- Gideon Seyetik. - Jeg er en beundrer av ditt arbeid.
En mann med intelligens og smak.
Vi kommer til å komme godt overens.
Min sønn og jeg besøkte Blue Horizon. Må si jeg var imponert.
Selvsagt. Jeg skapte stedet, og selv jeg er imponert.
- Hvordan likte du Da Vinci Falls? - Vi fikk ikke sett dem.
Kommandør, du gikk glipp av Blue Horizons stolthet.
Tenk deg brusende vann ned klipper på høyde med Mount Everest,
dundrende gjennom regnbuer
rett i en sjø farget som safir-vin.
Jeg må ta deg med dit.
- Skulle gjerne sett det igjen selv. - Kanskje jeg slår til.
Bra. Men først, Epsilon 119.
Jeg skjønner at undersøkelsene ser lovende ut.
De ser strålende ut! Tenk deg.
Gjenopplyse en død sol,
få nytt liv inn i solsystemet.
Det får terraformerende planeter til å virke som barnemat.
La oss håpe det fungerer. Nå er det en teori.
Selvsagt vil det fungere. Jeg feiler aldri.
Jeg gjorde det én gang, og likte det dårlig.
Jeg sverget aldri å gjøre det igjen, og jeg holder alltid det jeg lover.
Vær glad du skal være med. Det blir min stolteste bragd.
Føde en stjerne.
Det vil være vanskelig å toppe det, selv for meg.
Du lar vel ikke den andoriske tuber-roten gå til spille?
- Hvorfor spør du? - Den er nydelig. Kan jeg?
Velbekomme.
Jeg trenger de ekstra kaloriene for å holde tritt med Seyetik.
Han jobber nesten like mye som han snakker.
- Hva? - Ser du etter noen?
Hva sa du?
Ikke noe viktig. Jeg må møte O'Brien.
Vi øker maksimalfarten på Seyetiks skip til warp 9,5.
Hvis eksperimentet feiler, og sola blir supernova,
må vi komme oss raskt ut derfra.
Benjamin, jeg håpet å se deg igjen.
Jeg tenkte akkurat på deg.
Jeg har tenkt på deg, også.
Hvor forsvant du i går?
Beklager. Jeg mente ikke å stikke slik.
Står invitasjonen fremdeles ved lag? Om å vise meg rundt.
- Hva vil du se? - Alt.
Alt? Det vil ta litt tid.
Det er greit hvis det er greit for deg.
- Hva synes du? - Det er vidunderlig.
- Jeg er glad du liker det. - Du kommer nok her ofte.
Et skip sperrer vanligvis for utsikten.
Vi skulle tatt med piknikkurv.
Er det noe bedre sted?
- Det er alltids morgendagen. - Er det en invitasjon?
Hørtes ut som en.
- Da takker jeg ja. - Bra.
Det er nok å se. Vi kan ikke se alt på én kveld.
Du kan vise meg resten etter pikniken.
Gjør du alltid det? Sier det rette.
- Ingen har sagt det før. - Der skjedde det igjen.
Så...
fortell alt om deg selv.
- Det er ikke stort å si. - Jeg vil høre det.
- Jeg kan ikke. - Kan ikke hva?
- Fortelle. - Hvorfor?
- Beklager. Jeg må gå. - Fenna, vent.
Tiet så på Altrinas lunsj og sa: "klingonsk mat?"
"Det er ormer!" Altrina spydde på bordet!
- Det var ganske kvalmt. - Det er fint, Jake.
Fint? Hun kastet opp.
Jeg må ha tenkt på noe annet.
- Pappa, er du forelsket? - Hva?
I en kvinne? Du viser alle tre tegnene.
- Tegnene? - De Nog fortalte meg om.
Mangel på appetitt, dagdrømming, smiler hele tiden.
Har du snakket med Nog om kvinner igjen?
Jeg vil bare si at hvis du er forelsket, er det i orden for meg.
- Takk, Jake. - Hvordan er hun?
Hun er...veldig interessant.
Interessant? Når får jeg treffe henne?
Det er kanskje litt tidlig for det.
- Liker hun deg også? - Jeg tror det.
Så hva er problemet?
Vel...
det er bare det at...
...hun bare forsvinner.
Følg med. Hvis underromsmeldingen stemmer,
og Villus Thed er på vei til stasjonen,
si fra når han ankommer.
Han er telepatisk på nært hold,
så hold dere minst fem meter unna ham til alle tider.
Kommandør, hva kan jeg gjøre for deg?
Jeg må be om en tjeneste, konstabel. Av personlig art.
Jeg ser etter noen. En kvinne.
- Navn? - Fenna.
- For- eller etternavn? - Jeg vet ikke.
- Art? - Jeg vet ikke. Humanoide.
- Hvilket skip ankom hun med? - Jeg vet ikke.
- Hva kan du si meg om henne? - La oss se.
Hun er rundt 1,60 høy.
Brun hud, mørkt hår.
Sist jeg så henne hadde hun på...
Hun hadde på seg røde klær.
Det er i hvert fall noe.
- Kan du hjelpe meg? - Jeg vet ikke.
Jeg må finne henne. Jeg tror hun kan være i trøbbel.
Hva slags trøbbel? La meg gjette. Du vet ikke.
Det er ikke mye å gå på, men jeg skal gjøre det jeg kan.
Jeg setter pris på din hjelp, Odo.
- Benjamin, har du et øyeblikk? - På kontoret mitt.
Hva er det, Dax?
Jeg håpet du hadde noe å si til meg.
Du har ikke til hensikt å fortelle det, har du?
Kom igjen, Benjamin!
Jeg så deg med henne i går kveld på Promenaden.
Hva heter hun?
Fenna. Men det er ikke noe å snakke om.
- Du fortalte Curzon alt. - Ikke alt.
Du vet hva jeg mener.
- Det er fordi jeg er kvinne, ikke sant? - Ikke vær latterlig.
Det er vanskelig å snakke mann til mann med en kvinne.
- Det har ikke noe med saken å gjøre. - Så si hva som står på.
Det skal jeg.
Så snart det er noe å si.
Personlig logg, tillegg.
Odo leter etter informasjon om Fenna.
Professor Seyetik har invitert meg og seniorstaben
på middag på Prometheus.
En stor terraformer trenger de grønne fingrene til en gartner,
øyet til en maler og sjelen til en poet.
Og det skader ikke å være ego.
- Noe som kvalifiserer deg. - Selvsagt!
Terraforming er utrolig,
men hvordan skal du gjenopplive en død sol?
Jeg bruker et fjernstyrt lite skip
til å levere protomaterie til den døde stjernen.
Det vil transformere stjernens karbon og oksygen
til elementær hydrogen.
Så ser vi på fyrverkeriet.
Hvis det ikke fungerer, er det kanskje det siste vi får se.
Ingenting av verdi ble noensinne laget av en pessimist.
Van Gogh, Beckett, Y'raka. Ville ikke kalt dem optimister.
Akkurat, og se på arbeidet deres: mørkt, sørgelig, trist.
Kunst burde være en livsbekreftelse.
Ta mitt eget arbeid i feltet.
En gang så jeg en utstilling av dine malerier på galleriet på Ligobis 10.
De var minneverdig.
Jeg har aldri sett så store lerreter.
Ingen har beskyldt meg for understatement.
- Ingen som leser biografien din. - Ni bind, og flere på gang.
Jeg vil skrive like mange bøker som jeg har ekteskap bak meg.
Noe som minner meg på noe.
Vent til dere smaker på maten kona mi har laget.
Ikke slik mat dere er vant til.
Hver rett ble tilberedt av Nidells egne hender.
- Gleder meg til å møte henne. - Og det skal dere.
Hun burde være klar. Jeg skal hente henne.
Ville han merket det hvis vi ikke var her når han kom tilbake?
Jeg har spist med to dusin bajoriske ministere. Dette skylder du meg.
Seyetik er en av Føderasjonens største hjerner.
- Jeg vet det. Han sa det. - Jeg synes han er underholdende.
Mine damer og herrer, dette er min kone og inspirasjon:
Nidell.
Nå har vi noe å snakke om.
Jeg får ikke ned en bit til.
Det var nydelig. Kan jeg få oppskriften?
Det er Gideons verk.
Det tok meg årevis å perfeksjonere det.
Hemmeligheten er å svi kalorøttene litt
før du legger dem lagvis over skivene med stekt waroon...
Hun later som hun ikke gjenkjenner meg.
- Det er vel den samme kvinnen? - Hun ser helt lik ut.
...seks humatbelger og issalt. Så koker du ned
med nøyaktig 500 grader Kelvin,
og så peprer du.
- Noen spørsmål? - Kanskje du kan skrive det ned?
Selvsagt. Ikke noe problem.
Jeg synes vi skal fortsette samtalen i et annet rom.
Der er det mer behagelig.
- Kan jeg hjelpe deg med noe? - Jeg håper det.
Det ville vært lettere hvis du sa du var gift.
Jeg forstår ikke.
I går på Promenaden hadde du god mulighet.
Kommandør, jeg har aldri møtt deg før i kveld.
Du fortalte meg aldri at du het Fenna?
Vil du snakke om dette?
Du tar feil av meg og en annen.
Det virker sånn, ikke sant?
Det var den samme kvinnen.
Ansiktet, stemmen. Det var Fenna.
Snakk med henne når mannen ikke er der.
- Hun er gift. - Det ville ikke stanset Curzon.
Dette var første gangen siden Jennifers død
at jeg følte meg tiltrukket av noen.
Kommandør, kan jeg snakke med deg?
Jeg har sjekket denne ukens logger.
Det er ingen opptegnelser av noen som ligner beskrivelsen du ga meg.
Takk, Odo, men du kan slutte å lete.
Jeg har funnet kvinnen.
Har du? Hvor var hun, hvis det er greit at jeg spør?
- Ombord på Prometheus. - Prometheus? Er du sikker?
- Ja, vi kommer derfra nå. - Det er umulig.
Jeg sjekket landgangs-loggene.
Bortsett fra professor Seyetik, har ingen vært ute av Prometheus
under oppholdet på stasjonen.
Kommandør, jeg tenkte du kunne trenge denne.
- Nei, takk. Jeg skulle til å dra. - Dukker ikke opp, hva?
Når du jobber i en bar, gjenkjenner du det uttrykket.
Jeg har sett det i speilet.
- Jeg får komme meg hjem. - Hvis du vil
kan vi gå ned til baren og snakke.
- Om kvinner. - Jeg tror ikke det.
Ikke glem at holosuitene alltid er åpne.
Benjamin!
Jeg savnet deg.
Er det noe i veien?
Jeg spiste akkurat middag med noen som så akkurat ut som deg.
Som meg? Så rart.
Du heter ikke Nidell
og du er ikke gift med Gideon Seyetik?
Selvsagt ikke. Jeg heter Fenna, det vet du.
Jeg vet ikke hva jeg vet.
- Du har vel ingen tvillingsøster? - Ikke som jeg vet om.
Jeg må vite hvor du kom fra og hva du gjør her.
- Spiller det noen rolle? - Selvsagt.
Jeg må vite hvem du er.
Du kjenner meg, Benjamin.
Da jeg kom hit, så jeg etter et sted,
et sted jeg hørte hjemme, men jeg tok feil.
Jeg så ikke etter et sted. Jeg så etter et menneske.
Jeg så etter deg.
Warpen på Prometheus maler som en kattunge.
Den vil gjøre 9,6 på et blunk.
Jeg trodde det teoretiske maksimum på de motorene var warp 9,5.
Må jeg minne deg på det? Noen av oss har bare én mannsalder.
Jeg kommer straks.
Lykke til, løytnant.
- Skal du si ha det? - Jeg blir med.
Hvor ofte ser du en stjerne bli gjenfødt?
Er dette en god idé?
Jeg trenger svar.
Nøkkelen til Fennas forsvinning kan være på det skipet.
Har du lastet ned protomatter-innretningen?
Avgrensningsfeltene holder bra,
fjernkontrollsystemene er operative.
Da jeg var ferdig med New Halana, var det et paradis.
- Hvordan går det? - Starter skanning straks.
Si fra når vi er der.
Du må være hissig på å komme i gang. Hva kalte du dette?
- Din stolteste bragd. - Ikke minn meg på det.
Kommandør, hele livet mitt har vært en serie med triumfer.
Uansett hva jeg oppnår, er det en ny triumf som venter.
Og nå?
Kjenner du den klingonske poeten G'Trok?
Litt. "Kangs fall" er pensum på akademiet.
"Hedre den tapre som dør ved sitt sverd..."
"Men ha medynk med krigeren som dreper alle sine fiender."
Litt innlysende, kanskje, men uansett sant.
- Hva snakket vi om? - Deg.
Selvsagt. Mitt yndlingstema. Hvor var jeg?
Du hadde akkurat avsluttet å terraforme New Halana.
Du kan tenke deg hvor takknemlige de var.
Endeløse parader og mottakelser.
Ble litt kjedelig, faktisk.
Men så møtte jeg Nidell, datteren til en lokal embetsmann.
Hun var helt betatt av meg fra begynnelsen.
Klandrer henne ikke. Jeg var omringet av menneskemengder
som avduket en statue laget til ære for meg.
Jeg visste fra begynnelsen at hun var spesiell.
Hun hadde aldri vært i utenomverdenen før hun møtte meg.
Jeg lovet å vise henne galaksen.
Jeg ville gitt henne den hvis jeg kunne.
- Hun må elske deg veldig høyt. - Det gjør hun, kommandør.
Ikke spør om hvorfor, men det gjør hun.
- Fenna. - Benjamin, jeg er så glad for å se deg.
Dax, meld deg straks til mine kvarterer.
- På vei. - Benjamin, hva er galt?
Sist jeg så deg... forsvant du.
Jeg er hos deg nå, og vil aldri forlate deg igjen.
Skulle ønske jeg kunne tro det.
Det må du, Benjamin.
Dax, dette er Fenna.
- Hva er det hun gjør? - Hun vil ikke skade deg.
Jeg leser ingen cellestruktur. Ingen DNA-mønstre.
- Bare ren energi. - Hva er det hun snakker om?
Det er det på tide vi finner ut.
Hjelp henne. Hun vil ikke våkne.
Hun er i sjokk. Puster ikke skikkelig.
Hjerteslagene hennes er uregelmessige.
Blodtrykket går ned. Hun dør.
- Du må gjøre noe! - Jeg vet ikke om jeg kan.
Fenna. Jeg burde ha visst det.
Du kan ikke være her. Nidell lovet at du aldri kom tilbake.
- Hva snakker du om? - Se på henne!
- Hun ser ut som meg. - Hun er deg! Den virkelige deg.
- Hva står på? - Den saken er ikke ekte.
Hun er en illusjon laget av min kones underbevissthet.
Det er ikke sant! Du vet han lyver.
Nidell er en telepatisk psykoprojeksjon.
Fenna er bare enda en av hennes projeksjoner.
Jeg har aldri sett slik lesninger. Hun gir fra seg enormt mye energi.
Jeg ser ikke hvordan hun kan overleve mer enn en time eller to slik.
- Du må gjøre noe! - Det er ikke noe jeg kan gjøre.
Få Fenna til mine kvarterer. Si fra...
- Få henne ut herfra, Dax. - Jeg vil være hos deg.
Jeg må snakke med professor Seyetik.
Professor, hvis det du sier stemmer,
tar Nidells ferdigheter livet av henne.
Nidell vet ikke engang at det skjer.
Med dypt emosjonelt kval, vil halananere noen ganger...
miste kontroll over disse evnene.
Kona mi er veldig emosjonelt forstyrret.
Dette har skjedd én gang før, for tre år siden på Terosa Prime.
Det drepte henne nesten da.
Hun sverget på at det ikke skulle gjenta seg.
Tydeligvis...
...har det det.
Du har kanskje merket at jeg pleier å mane fram
sterke følelser fra folk, spesielt konene mine.
Alle begynner med å elske meg,
men noen år med meg kurerer dem for det.
De andre hadde vett på å forlate meg.
Hvorfor kan ikke Nidell det? Hva holder henne hos deg?
Halananere gifter seg for livet.
Hun kan aldri dra fra meg,
uansett hvor mye lyst hun har.
Jeg har aldri sett Seyetik eller den kvinnen før.
Det de sier om meg er løgn.
- Jeg er like virkelig som deg. - Så gjerne jeg vil tro det.
Men hvor kom du fra?
Hvordan kom du deg på denne stasjonen?
Kan du si meg noe du husker fra livet før vi traff hverandre?
Benjamin, jeg er så redd.
Nidell er døende, Fenna. Hun har bare noen få timer.
Hva skjer med meg hvis hun dør?
Du eksisterer ikke uten henne.
Men du kan redde henne,
gi henne tilbake livet hun ga deg.
- Jeg vet ikke hvordan. - Du kan gå tilbake til henne.
Jeg har sett deg gjøre det tre ganger.
Lever hun, dør jeg.
Alt du og jeg har dør med meg.
Det vi har er en drøm.
Jeg ville ikke byttet den mot noe,
men det er allikevel bare en drøm.
Nidells drøm.
Hun vil vel ikke huske noe av det?
Man kan aldri være sikker.
Jeg elsker deg, Benjamin. Og det vil jeg alltid gjøre.
Kommandør, kom til broen straks.
Hva er det?
Seyetik har satt av sted mot Epsilon 119.
Han åpner en kanal.
Jeg håper denne senderen virker.
Jeg ville ikke gjort dette uten publikum.
Professor, hva er det du tror du gjør?
Lager historie.
Kanskje du vil ta det opp for ettertiden.
Han er rundt 60 sekunder fra sammenstøt.
Gideon, vi har funnet en måte å redde Nidell på.
Det hadde jeg på en følelse av, kommandør.
Kun slik kan jeg frigi henne. Det skylder jeg henne.
Dette vil bli min stolteste bragd.
Husker du "Kangs fall"?
Dette er en kriger som ikke ønsker medynk.
- Hva snakker han om? - Klingonsk poesi.
30 sekunder.
Snu skipet.
For sent. Jeg er inne i stjernens tyngderom.
- Sett på traktorstrålen. - Han satte den ut av spill.
Når alt dette er over, finner du en av mine kasser.
Det er noe jeg vil du skal finne.
Nekrologen min. Jeg skrev den selv.
Jeg kunne ikke la en fremmed skrive et slikt viktig dokument.
Se til at den blir sendt til Daystrom instituttet for publikasjon.
Jeg fikk ikke sjansen til å oppdatere den før jeg dro.
Skriv at han ofret seg på vitenskapens alter.
- Ti sekunder. - Jeg skal passe på at de får den.
- Jeg kan stole på deg. - Fem sekunder.
Du vil aldri se noe slikt igjen, kommandør.
La det bli lys!
Stasjonslogg, tillegg.
Epsilon 119 skinner fremdeles,
et passende minnesmerke for en briljant mann.
Jeg kan rapportere at Nidell er fullstendig restituert.
Uheldigvis husker hun ikke Fennas erfaringer.
Kommandør.
- Hvordan visste du at jeg var her? - Løytnant Dax sa det.
Når drar Prometheus?
Snart. Jeg ville bare si farvel og takk.
Det blir bra å komme hjem.
Hvor lenge planlegger du å bli på New Halana?
Resten av livet. Jeg har vært for lenge borte som det er.
Skulle ønske jeg kunne huske Fenna.
Det hun gjorde...
hva hun følte, men det kan jeg ikke. Jeg er lei meg.
Det er i orden. Jeg kan huske for oss begge.
- Si meg én ting. - Hvis jeg kan.
- Hvordan var hun? - Fenna?
Hun var akkurat som deg.
Tekstet av Charlotte Lundgren